Potovalne agencije in obračunavanje DDV

Pojasnilo DURS, št. 4230-1/2010 01032-05, 31. 3. 2010

Na vprašanja davčnega zavezanca v zvezi z davčno obravnavo dobav, ki jih opravljajo potovalne agencije, odgovarjamo:

Ali se lahko prijavnina, ki jo zaračuna organizator potovanja in jo stranka plača ob rezervaciji, vključi v poseben sistem obračuna razlike v ceni?

Prijavnino, ki jo zaračuna organizator potovanja ali druga potovalna agencija, ki deluje v svojem imenu, je treba obravnavati kot sestavni del glavne storitve, ki jo opravi organizator potovanja ali druga potovalna agencija v svojem imenu, in se davčno enako obravnava kot glavna transakcija.

Posebni postopek obdavčitve, predpisan v 97. členu Zakona o davku na dodano vrednost – ZDDV-1-UPB2 (Uradni list RS, št. 10/10), uporablja organizator potovanja in druga potovalna agencija, če deluje v svojem imenu in če pri zagotavljanju potovalnih zmogljivosti uporablja dobave blaga ali storitev drugih davčnih zavezancev. Pri posebni ureditvi se različne storitve v zvezi s potovanjem (prevoz, nastanitev, prehrana, vstopnine…), ki jih opravi potovalna agencija, obravnavajo kot enotna storitev, ki jo potovalna agencija opravi potniku.

Davčna osnova je na podlagi 98. člena ZDDV-1 razlika med celotnim zneskom, brez DDV, ki ga plača potnik, in stroški potovalne agencije za tiste dobave blaga ali storitev, ki jih opravijo drugi davčni zavezanci, če je neposredni uporabnik teh storitev potnik.

V skladu z načelom enotnosti obdavčitve se posamezne transakcije obravnavajo kot enotna dobava takrat, kadar je treba enega ali več elementov šteti za glavno transakcijo, medtem ko je po drugi strani treba element oziroma elemente šteti za eno od pomožnih transakcij, ki se davčno enako obravnavajo kot glavna transakcija.

Prijavnino, ki jo zaračuna organizator potovanja ali druga potovalna agencija, ki deluje v svojem imenu, je tako treba obravnavati kot sestavni del glavne storitve, ki jo opravi organizator potovanja, in se tako davčno obravnava kot glavna transakcija.

Kakšen račun izda organizator potovanja potovalni agenciji, ki posreduje pri prodaji potovalnega aranžmaja?

Če potovalna agencija pri prodaji aranžmaja deluje v tujem imenu in za tuj račun (opravi storitev posredovanja), mora zagotoviti, da se za opravljeno storitev posredovanja izda račun, pri čemer lahko račun izda tudi organizator potovanja.

Navajate, da potovalna agencija, ki deluje v imenu in za račun organizatorja potovanja, prejme od organizatorja potovanja račun za potovalni aranžma, ki je bil prodan potniku, na istem računu je priznana tudi provizija za posredovanje.

Zaradi različne obdavčitve storitev potovalnih agencij je treba ločiti primere, ko potovalna agencija deluje v tujem imenu in za tuj račun, pri čemer opravi le storitev posredovanja, od primerov, ko potovalna agencija deluje v svojem imenu in za tuj račun, pri čemer se šteje, da je storitev potniku opravila ta potovalna agencija.

Iz vaših navedb izhaja, da v opisanem primeru potovalna agencija deluje v imenu in za račun organizatorja potovanja (opravi posredniško storitev). Zato sklepamo, da je izvajalec potovalne storitve potniku organizator potovanja (pogodba o potovanju je sklenjena med potnikom in organizatorjem potovanja).

Račun za opravljeno dobavo blaga ali storitev običajno izda davčni zavezanec, ki opravi dobavo. Vendar pa ZDDV-1 dopušča, da lahko račun izda tudi kupec, naročnik in celo tretja oseba.

Kot je že navedeno, je od poslov posredovanja treba ločiti posle, ko potovalna agencija deluje v svojem imenu. V teh primerih mora organizator potovanja izdati račun za opravljeno storitev potovalni agenciji, potovalna agencija pa potniku, saj se po določbah ZDDV-1 šteje, da je storitev potniku opravila ta potovalna agencija.

Kakšno klavzulo mora na računu navesti potovalna agencija, ki deluje v svojem imenu ter proda potovalni aranžma znotraj Skupnosti ali zunaj nje?

Kadar proda potovalni aranžma v Skupnosti, potovalna agencija na računu navede, da je DDV obračunan po 98. členu ZDDV-1 ali po 308. členu Direktive Sveta 2006/112/ES ali drugo sklicevanje, ki kaže na to, da je bila uporabljena posebna ureditev.

Kadar proda potovalni aranžma zunaj Skupnosti (oprostitev plačila DDV), na računu navede prvi odstavek 99. člena ZDDV-1 ali prvi odstavek 309. člena Direktive Sveta 2006/112/ES ali drugo sklicevanje, ki kaže na to, da je storitev oproščena DDV.

Potovalna agencija uporabi posebno ureditev, kadar deluje v svojem imenu. Transakcije v zvezi s potovanjem, ki jih opravi potovalna agencija pod pogoji iz 97. člena, se obravnavajo kot enotna storitev, ki jo potovalna agencija opravi potniku. Storitev potovalne agencije je obdavčljiva v državi članici, v kateri ima potovalna agencija sedež svoje dejavnosti ali poslovno enoto, iz katere je opravila storitev.

Oproščene transakcije potovalnih agencij opredeljuje 99. člen ZDDV-1. Določba se nanaša na tiste storitve, ki bi sicer bile obdavčene od razlike v ceni. Oprostitev zajema le transakcije opravljene zunaj Skupnosti. Če so transakcije opravljene v drugi državi članici, storitve potovalne agencije ne morejo biti oproščene plačila DDV. Prvi odstavek 99. člena ZDDV-1 namreč določa, da če so transakcije, ki jih potovalna agencija zaupa v izvedbo drugim davčnim zavezancem, opravljene zunaj Skupnosti, se storitev potovalne agencije na podlagi 99. člena ZDDV-1 šteje kot oproščena storitev posredovanja v skladu s 55. členom tega zakona. Če so transakcije, ki jih potovalna agencija zaupa v izvedbo drugim davčnim zavezancem, opravljene tako znotraj Skupnosti kot zunaj nje, je oproščen samo tisti del storitev potovalne agencije, ki se nanaša na transakcije zunaj Skupnosti. Če so transakcije opravljene v drugi državi članici, storitve potovalne agencije ne morejo biti oproščene plačila DDV.

Kadar potovalna agencija opravi storitev, za katero je uporabila posebno ureditev za potovalne agencije, mora v skladu z 82. členom ZDDV-1 na računu navesti sklicevanje na veljavno določbo Direktive Sveta 2006/112/ES ali ustrezni člen tega zakona ali drugo sklicevanje, ki kaže na to, da je bila uporabljena posebna ureditev. Potovalna agencija na računu tako navede, da je DDV obračunan po 98. členu ZDDV-1 ali po 308. členu Direktive Sveta 2006/112/ES ali drugo sklicevanje, ki kaže na to, da je bila uporabljena posebna ureditev.

Kadar potovalna agencija opravi storitev, ki je oproščena plačila DDV, mora na računu navesti ustrezno klavzulo o oprostitvi plačila DDV. Na računu navede prvi odstavek 99. člena ZDDV-1 ali prvi odstavek 309. člena Direktive Sveta 2006/112/ES ali drugo sklicevanje, ki kaže na to, da je storitev oproščena DDV.

Kakšno klavzulo mora na računu navesti davčni zavezanec, ko zaračuna storitev posredovanja pri prodaji potovalnih aranžmajev v Evropski skupnosti in zunaj nje?

Davčni zavezanec na računu za storitev posredovanja pri prodaji potovalnih aranžmajev, opravljeno davčnemu zavezancu s sedežem izven Slovenije, navede 196. člen Direktive Sveta 2006/112/ES (plačnik je prejemnik storitve) ali prvi odstavek 25. člena ZDDV-1 ali 44. člen Direktive Sveta 2006/112/ES (kraj obdavčitve je v kraju, kjer ima prejemnik storitve svoj sedež) ali drugo navedbo, ki kaže na to, da je dobava predmet obrnjene davčne obveznosti.

V primeru, ko potovalna agencija uveljavlja oprostitev plačila DDV, navede kot klavzulo na računu za opravljeno storitev posredovanja prvi odstavek 153. člena Direktive Sveta 2006/112/ES ali prvi odstavek 55. člena ZDDV-1 ali drugo sklicevanje, ki kaže na to, da je storitev oproščena plačila DDV.

Obvezne podatke na računu ureja ZDDV-1 v 82. členu. V primeru oprostitve DDV ali, če je plačnik DDV kupec ali naročnik, mora davčni zavezanec na računu navesti veljavno določbo Direktive Sveta 2006/112/ES ali ustrezni člen ZDDV-1 ali drugo sklicevanje, ki kaže na to, da je dobava blaga ali storitev oproščena DDV ali predmet obrnjene davčne obveznosti.*

Za odgovor na vprašanje, katero klavzulo mora na računu za opravljeno posredniško storitev navesti davčni zavezanec, je treba upoštevati pravila za določanje kraja obdavčitve storitev, določbe o plačnikih DDV in določbe glede oprostitev plačila DDV.

Na podlagi drugega odstavka 97. člena potovalna agencija, ki deluje kot posrednik (v tujem imenu za tuj račun), ne sme uporabljati posebne ureditve. Potovalna agencija, ki deluje v imenu in za račun druge osebe, opravlja posredniške storitve in pri tem uporablja splošni način obdavčitve. Posebna ureditev se nanaša le na potovalne agencije, ki delujejo v svojem imenu.

Kraj opravljanja storitev posredovanja, ki jih prejme davčni zavezanec, je na podlagi prvega odstavka 25. člena ZDDV-1 (splošno pravilo), kraj, kjer ima ta davčni zavezanec sedež svoje dejavnosti. Če so te storitve opravljene stalni poslovni enoti davčnega zavezanca, ki ni v kraju, kjer ima sedež svoje dejavnosti, je kraj opravljanja teh storitev kraj, kjer ima ta davčni zavezanec stalno poslovno enoto. Če takega sedeža ali take stalne poslovne enote ni, je kraj opravljanja storitev kraj, kjer ima davčni zavezanec, ki prejme te storitve, stalno oziroma običajno prebivališče.

Storitve posredovanja, ki jih potovalna agencija opravi drugemu davčnemu zavezancu, so tako obdavčene po kraju, kjer ima sedež prejemnik storitve. Tako potovalna agencija, kadar posredniško storitev zaračuna davčnemu zavezancu iz druge države članice ali davčnemu zavezancu iz tretje države, ne obračuna DDV, ker je davčna obveznost prevaljena na prejemnika storitve.

Plačnik DDV je v tem primeru prejemnik storitve na podlagi 196. člena Direktive Sveta 2006/112/ES.

Kot je že navedeno, daje ZDDV-1 različne možnosti glede klavzule, da je dobava predmet obrnjene davčne obveznosti, zato lahko davčni zavezanec na računu za storitev posredovanja, opravljeno davčnemu zavezancu s sedežem izven Slovenije, navede eno od naslednjih določb:
•	196. člen Direktive Sveta 2006/112/ES (plačnik je prejemnik storitve) ali
•	prvi odstavek 25. člena ZDDV-1 ali 44. člen Direktive Sveta 2006/112/ES (kraj obdavčitve je v kraju, kjer ima prejemnik storitve svoj sedež) ali
•	drugo navedbo, ki kaže na to, da je dobava predmet obrnjene davčne obveznosti.
Za primere, ko je storitev posredovanja opravljena osebi, ki ni davčni zavezanec, pa ZDDV-1 predpisuje posebno pravilo glede kraja obdavčitve v 26. členu ZDDV-1. Ta določa, da je kraj opravljanja storitev, ki jih osebi, ki ni davčni zavezanec, opravi posrednik, ki deluje v imenu in za račun druge osebe, kraj, kjer je v skladu s tem zakonom opravljena glavna transakcija. Za te primere ni predpisana obrnjena davčna obveznost, zato navajanje klavzule ni obvezno. Davčni zavezanec na računu za storitev posredovanja, opravljeno osebi, ki ni davčni zavezanec, od katere ne obračuna DDV, zaradi jasnosti navede 26. člen ZDDV-1 ali 46. člen Direktive Sveta 2006/112/ES (kraj obdavčitve je v kraju, kjer se opravi osnovna transakcija).

Za nekatere storitve posrednikov ZDDV-1 predpisuje oprostitev plačila DDV. Tako so na podlagi 55. člena ZDDV-1 plačila DDV oproščene storitve, ki jih opravijo posredniki, ki delujejo v imenu in za račun druge osebe, če so te storitve del transakcij iz 52. do vključno 54. člena ZDDV-1 ali transakcij, opravljenih zunaj Skupnosti. Oprostitev se ne nanaša na storitve potovalnih agentov, ki delujejo v imenu in za račun potnika, ki se opravijo v drugih državah članicah. Oprostitev se torej nanaša na storitve posredovanja, ki jih opravljajo potovalne agencije, kadar se te storitve nanašajo na transakcije, opravljene zunaj Skupnosti.

V primeru, ko potovalna agencija uveljavlja oprostitev plačila DDV, navede kot klavzulo na računu za opravljeno storitev posredovanja prvi odstavek 153. člena Direktive Sveta 2006/112/ES ali prvi odstavek 55. člena ZDDV-1 ali drugo sklicevanje, ki kaže na to, da je storitev oproščena plačila DDV. Glede na to, da se določbe o oprostitvah nanašajo na dobave blaga in storitev, za katere se šteje, da so opravljene v Sloveniji, se ta klavzula ne navaja v primerih, ko se davčna obveznost prevali na prejemnika storitve s sedežem izven Slovenije.

* V primeru uporabe posebne ureditve za potovalne agencije, pa mora davčni zavezanec navesti sklicevanje na veljavno določbo Direktive Sveta 2006/112/ES ali ustrezni člen tega zakona ali drugo sklicevanje, ki kaže na to, da je bila uporabljena posebna ureditev.